‫ריטסוקו.‬
‫מה שלום החבר הזה שלך מהינאמיזאווה?‬
‫כמה נראה לך שתוכלי לחלוב ממנו?‬
‫תקשיב לזה:‬
‫שמעתי שאישתו לשעבר‬ ‫שילמה לו פיצויים נדיבים.‬
‫אז איך תתפסי אותו?‬
‫אני אשתמש בך כפיתיון,‬ ‫ואגרום לו לשלם כדי שנעזוב אותו בשקט.‬
‫- פרק הכפרה‬ ‫חלק 2: מקום לחזור אליו -‬
‫- קרה מקרה חירום, אז אני יוצא.‬ ‫לא צריך ארוחת ערב. אבא -‬
‫הוא קונה לי מה שאני רוצה.‬
‫רגוע פה כל כך שזה משעמם.‬
‫באמת?‬
‫אני אוהבת שרגוע, ככה.‬
‫כיף לך שאת תמיד שמחה כל כך.‬
‫קשה להיעלב ממישהו שמקנא בזה.‬
‫אם יש לך איך להפוך יום משעמם ליום כיפי,‬
‫ספרי לי.‬
‫זה קל.‬
‫צריך רק לשים לב.‬
‫לשים לב למה?‬
‫לזה שיש גבול לכמה ימים כיפיים יהיה.‬
‫זה לא יעזור.‬
‫קייצ'י לא יצליח להבין את החשיבה הזאת.‬
‫נכון?‬
‫היי! אל תייחסי אליי כאילו אני איזה‬ ‫ברברי חסר רגישות.‬
‫היי, אדון ברברי!‬
‫זה נכון.‬
‫הימים המאושרים האלה לא ימשכו לנצח.‬
‫שלום, ריינה.‬
‫היי.‬
‫אבא שלך ואני אכלנו היום ארוחת צוהריים‬ ‫במסעדה שהגישה קימה קארי מעולה.‬
‫הבאתי לך כמה מנות לטעום.‬
‫זה ממש טעים.‬
‫נשמע מצוין. תודה!‬
‫דרך אגב, ריינה,‬
‫אני אשמח לדבר איתך, שאולי שלושתנו...‬
‫אני מצטערת.‬
‫חבר מחכה לי, אז אני יוצאת.‬
‫את הולכת שוב לחפש אוצרות במזבלה?‬
‫אולי גם אני צריכה לבוא בפעם הבאה לראות...‬ ‫-אני זזה!‬
‫ריינה!‬
‫רינה?‬
‫ריינה, את לא שומעת טוב?‬
‫אני מצטערת.‬
‫את פה לבד? איפה החבר?‬
‫אני משחקת לבד.‬
‫בוגר למדי בשביל מישהי בגילך.‬
‫להתראות.‬
‫נו...‬
‫וואו...‬
‫נראה מגניב פה. כמו מקום מסתור.‬
‫כן. זה המקום הסודי שלי.‬
‫אף אחד לא יכול לבוא לפה.‬
‫ואי אפשר לשמוע שום דבר שקורה פה.‬
‫אז צדקתי. זה באמת מקום המסתור שלך...‬
‫אני שמחה שזכיתי לראות אותו.‬
‫ריינה, יש משהו שרציתי לשאול אותך...‬
‫מה?‬
‫את מחבבת אותי, ריינה?‬
‫באיזה הקשר את שואלת?‬
‫תביני...‬
‫אני יוצאת עם אבא שלך כבר תקופה...‬
‫ואנחנו מדברים ברצינות על כמה דברים...‬
‫כמו למשל העתיד שלנו.‬
‫לחיות יחד, ודברים כאלה.‬
‫רנה, חיבבת את אקיהיטו?‬
‫אימא חושבת...‬
‫אני לא אתן לו להתחתן איתך.‬
‫אני לא אפריע לקשר שלכם...‬
‫אבל אני לא אתן לו להתחתן איתך.‬
‫חשבתי שאולי זה לא ימצא חן בעינייך,‬
‫אבל לא חשבתי שתהיי כל כך ישירה לגבי זה.‬
‫מפתיע אותי שידעת מההתחלה שאני אתנגד.‬
‫זה היה די ברור.‬
‫כל פעם שהעיניים שלנו נפגשו, את ברחת מיד.‬
‫סתם, כדי שאדע... מה את לא אוהבת בי?‬
‫ממש הכול.‬
‫האיפור שלך, הבגדים, אפילו הריח שלך...‬
‫זה די נוח, כי גם אני לא סובלת אותך.‬ ‫כנראה שאנחנו תיקו.‬
‫אל תתעסקי איתי, ילדה. לא כדאי לך.‬
‫אל תחזרי לבית שלי שוב לעולם.‬
‫אני לעולם לא אתן לו להתחתן איתך.‬
‫את צריכה לשכנע את אבא שלך לוותר על זה,‬ ‫שיהיה לך בהצלחה.‬
‫אין לך ממש סיכוי...‬
‫כי אני בהיריון.‬
‫אימא...‬
‫בהיריון.‬
‫שקרנית!‬
‫אני לא משקרת.‬
‫זו האמת.‬
‫שמעתי את השיחה שלך עם טפיי בבית הקפה.‬
‫אני יודעת שאת קוראת‬ ‫לאבא שלי "החבר מהינאמיזאווה",‬
‫ושאת מנסה לחלוב ממנו כסף.‬
‫ואני יודעת שאת מנסה‬ ‫להפיל אותו במשחק הגירית!‬
‫את יודעת די הרבה, בשביל ילדה.‬
‫אמרת שזה המקום הסודי שלך, נכון?‬
‫חוץ ממך, רק אני יודעת על המקום הזה, נכון?‬
‫חצופה, שלא תעזי להתעסק איתי.‬
‫תיכף יגיעו לידיי כמה מיליוני ין.‬
‫את מפריעה לתוכניות שלי.‬
‫תמותי!‬
‫לא רציתי להרוג אותך, אבל את מפריעה לי.‬
‫אני לא אמצא עוד פראייר כמו אבא שלך לעולם.‬
‫אני אעוף מפה ברגע שאני אקבל את הכסף.‬
‫רגע!‬
‫זה לא מצחיק!‬
‫תמותי!‬
‫ממזר!‬
‫איך אתה מעז להניח יד על האישה שלי?‬
‫אתה תשלם על זה!‬
‫אני אבוא לפה מחר.‬
‫כדאי מאוד שיהיה לך כסף.‬
‫סליחה...‬
‫מי את?‬
‫אני הבת של ריוגו.‬
‫מה?‬
‫רינה ביקשה ממני להביא אותך אליה.‬
‫למה? מה קרה לריטסוקו?‬
‫היא אמרה שהיא רוצה לספר לך משהו.‬
‫איפה אנחנו?‬
‫מה יש לריטסוקו לחפש פה?‬
‫היא אמרה שהיא צריכה לדבר איתך ביחידות.‬
‫אז...‬
‫מה הפוסטמה הזו חשבה לעצמה?‬
‫מה?‬
‫אני מצטערת.‬
‫כנראה שהסוללה נגמרה.‬
‫חכה רגע.‬
‫בסדר.‬
‫תמהרי.‬
‫רגע, יש לי מצית.‬
‫מה?‬
‫לאן היא נעלמה?‬
‫מצטערת, מיון.‬
‫אני צריכה לעשות היום דברים,‬
‫אז אני לא יכולה להישאר.‬
‫באמת?‬
‫מה, את הולכת הביתה?‬
‫באמת?‬
‫חבל שתפספסי את ההפסד הפתטי של קייצ'י.‬
‫זה באמת נשמע כיף.‬
‫מצטערת.‬
‫גם אתמול היו לך דברים לעשות.‬
‫קרה משהו?‬
‫לא משהו רציני.‬
‫מה קורה פה? חסרות כאן לבנים.‬
‫אי אפשר לשחק מה-ז'ונג רק עם זה.‬
‫מה נעשה? יש הצעות?‬
‫אולי נלך לחפש את הלבנים החסרות?‬
‫לא נשמע ממש מרגש.‬
‫אולי במקום זה נלך לחפש אוצרות באופן רציני?‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫רנה היא המומחית לחיפוש אוצרות.‬
‫את רוצה ללכת למזבלה באתר הבנייה של הסכר?‬
‫אני לא חושבת שכדאי ללכת לשם.‬ ‫כולם אומרים שרוח הרפאים‬
‫של האיש שהגופה שלו בותרה נמצאת שם.‬
‫את מתכוונת למקרה ששמעתי עליו,‬ ‫שהחשוד הראשי לא נתפס,‬
‫ושעוד לא מצאו את הזרוע שהוא החביא, נכון?‬
‫מאז המקרה ההוא,‬ ‫רנה היא היחידה שמוכנה ללכת לשם.‬
‫טוב. היום נלך למזבלה לחפש אוצרות.‬
‫מי שמוצא את רוח הרפאים - מנצח.‬
‫מי שמוצא את הזרוע - מקום שני.‬
‫במקום הבא יהיה מי שיימצא משהו שרנה תאהב.‬
‫מה אתם אומרים שניתן לה להיות השופטת?‬
‫יאללה!‬
‫כן, יאללה!‬
‫נראה לי שזה הכול.‬
‫בדיוק הייתי ליד הנהר...‬
‫חיפשתי מקום לקבור את השקים האלו.‬
‫לא מצאתי שום מקום מתאים.‬
‫רנה...‬
‫למה?‬
‫למה לא סיפרת לנו?‬
‫לספר לכם?‬ ‫-כן.‬
‫אנחנו חברים, לא?‬
‫חברים יתמכו בך בכל מצב.‬
‫אנחנו כמו משפחה, לא?‬
‫אם היית מספרת לנו מה קורה,‬ ‫היינו יכולים לעזור.‬
‫ואז אולי לא היית צריכה להרוג אותם.‬
‫בסדר.‬
‫נניח...‬
‫נניח שהייתי מספרת לכם‬ ‫על אבא שלי והאישה הזו.‬
‫מה הייתם עושים?‬
‫קודם כל...‬
‫כן, קודם כל...‬
‫מה?‬
‫כמו שחשבתי.‬
‫לא היית יכול לעשות שום דבר.‬
‫וגם אתן.‬
‫אבל...‬
‫חברים הם רק אנשים שמבלים איתם‬ ‫ונהנים ועושים דברים טיפשיים.‬
‫כשקורה משהו נורא באמת, הם לא יכולים לעזור.‬
‫זה לא...‬
‫זה היה ככה מאז ומעולם.‬
‫זה היה המצב במקום ממנו הגעתי.‬
‫שם למדתי לא לספר לחברים הכול.‬
‫אף אחד לא יעזור לך חוץ ממך.‬
‫ככה זה.‬
‫אני לא מבין למה.‬
‫למה את לא סומכת עלינו?‬
‫קייצ'י...‬
‫יכול להיות שגם אם היית מספרת לנו...‬
‫לא היינו מצליחים למצוא פיתרון.‬
‫אבל בכל זאת...‬
‫היינו יכולים למצוא לך עתיד טוב יותר מזה.‬
‫עתיד טוב יותר מזה?‬
‫אין דבר כזה.‬
‫זהו זה...‬
‫זה העתיד הכי טוב.‬
‫לא נכון!‬
‫אם את מאמינה בזה, למה את בוכה?‬
‫מי?‬
‫אני?‬
‫מתי אי פעם בכיתי?‬
‫כרגע!‬
‫את בוכה עכשיו!‬
‫את לא שמה לב?‬
‫את עשית דבר נורא...‬
‫וטיפשי ממש!‬
‫אבל בגלל שאני חבר שלך,‬ ‫אני עדיין אעמוד לצידך.‬
‫אני אקבל את זה שמבחינתך,‬ ‫זה היה הפיתרון היחיד,‬
‫אחרי שלא הצלחת למצוא פיתרון אחר.‬
‫אני לא אשפוט אותך על זה.‬
‫היחידים שיודעים מה יש בשקיות הנוראיות האלה‬ ‫הם החברים שלך.‬
‫אם כולנו נשמור על זה בסוד, אף אחד לא ידע.‬
‫אל תדאגי.‬
‫רנה...‬
‫מיו.‬
‫ריקה...‬
‫סאטוקו...‬
‫הוא צודק. ההורים של ריקה ושלי מתו‬ ‫ואנחנו לבד...‬
‫ובכל זאת אנחנו כמעט אף פעם‬ ‫לא עצובות בגלל זה.‬
‫הדבר היחיד שמאפשר את זה,‬ ‫הוא שיש לנו חברים שהם ממש כמו משפחה.‬
‫חברים שהם כמו משפחה, נכון?‬
‫זה נשמע נכון.‬
‫הייתי בטוחה שמנהיגת המועדון...‬
‫היא מי שאמורה להראות את חשיבותה של חברות.‬
‫נו, מילא...‬
‫כנראה שלא הייתי מנהיגת מועדון‬ ‫טובה כל כך...‬
‫מיון...‬
‫אני מצטערת. אני אפסיק להשתטות.‬
‫אני מצטערת שלא הבנתי שאת צריכה עזרה,‬ ‫כחברה, וכמנהיגת המועדון.‬
‫סלחי לי בבקשה.‬
‫אני מבינה למה לא אמרת לנו כלום.‬
‫זה אומר שלא הצלחנו לגרום לך להרגיש‬ ‫שאת יכולה לספר לנו דברים.‬
‫אנחנו אשמים בכך.‬
‫גם אני לא אשפוט אותך.‬
‫למרות שאני רוצחת?‬
‫זה יגרום לכם להרבה צרות.‬
‫את צריכה להאמין שאנחנו נתמוך בך.‬
‫וגם שזה עוד לא מאוחר.‬
‫יש לך עדיין הרבה אפשרויות.‬
‫אז תבחרי!‬
‫עוד יש זמן. קדימה!‬
‫היי, רנה.‬
‫מצטערת.‬ ‫-רנה...‬
‫תנוחי היטב כשתגיעי הביתה.‬
‫כן.‬
‫תודה.‬
‫אני חושבת שזה מה שאני אעשה.‬
‫רנה, רק אל תאשימי את עצמך, טוב?‬
‫זה ממש כמו שאמרתם.‬
‫מה?‬
‫אני...‬
‫עבדתי רק על עצמי.‬
‫למרות שניסיתי לשכנע את עצמי‬ ‫שאני פועלת בצורה נכונה,‬
‫עמוק בלב, ידעתי שאני עושה דבר נוראי.‬
‫הצלחתי להגיע להבנה הזו רק בעזרתכם.‬
‫אם לא הייתי פוגשת אתכם היום,‬ ‫והייתי מנסה לעשות את זה לבד,‬
‫לא הייתי מצליחה לעמוד בזה...‬
‫זה היה מחסל אותי.‬
‫אחרי היום הזה...‬
‫אני חושבת שכדאי שנשכח מכל מה שקרה...‬
‫מה דעתכם?‬
‫אני מסכימה.‬
‫נראה לי שזה הדבר הכי נכון בשביל רנה.‬
‫רנה חזקה.‬
‫אם נתנהג כאילו לא קרה כלום,‬ ‫יהיה לה קל יותר גם להשאיר את זה בעבר.‬
‫אומרים שאם תספרי לעצמך משהו מספיק פעמים...‬
‫זה הופך להיות האמת.‬
‫אם לא נדבר על זה יותר,‬ ‫בסופו של דבר נשכח שזה קרה.‬
‫זו צריכה להיות המטרה שלנו -‬ ‫לשכוח מהיום הזה.‬
‫לא בטוח שנצליח לשכוח מזה עד שנמות.‬
‫אולי...‬
‫- מקדש פורודה -‬ ‫- שילוח הכותנה -‬
‫היי!‬
‫יאללה, רנה, את מאחרת.‬
‫מצטערת.‬
‫ממה נתחיל?‬
‫ממשהו טעים. אני רעבה.‬
‫מיו.‬
‫אטריות מוקפצות, אם ככה.‬ ‫-נשמע טוב.‬
‫יאללה!‬
‫- בפרק הבא -‬
‫המקום בו התחלתי לרוץ‬ ‫היה בדרכי הרגילה הביתה.‬
‫מה שגרם לי להיאבק, היה מסר של מזל רע.‬
‫מה שנפתח היה פיסת אשליה.‬
‫כשהציקדות בוכות.‬
‫- פרק הכפרה‬ ‫חלק 3: מסמך 34 -‬
‫תוכלו להאמין בכך?‬
‫- תרגום כתוביות: טל אורבך -‬